Библиографическое пособие "Расстреляное возрождение"
Кульмінація здобутків Курбаса пов'язана з драматургом Миколою Кулішем і художником Вадимом Меллером.
У Києві «Березіль» мав під своїм крилом майстерні, плинні півавтономні одиниці. У Харкові все було під одним дахом і під одним проводом — Курбасовим. У театрі діяв мюзик-хол (спектаклі «Шпана», «Алло на хвилі», «Чотири Чемберлени»), агітпроп. Було підготовлено серію «Костюмовані історії» (спектаклі «Жакерія», «Сава Чалий», «Король бавиться», «Змова Фієско»).
П'єси М. Куліша «Народний Малахій», «Мина Мазайло», на жаль, не знайшли розуміння у критики. Проти Леся Курбаса були висунуті звинувачення в «похмурості», викривленні оптимістичної радянської дійсності.
Багато чого з творчих пошуків Курбаса не розумілося широкими масами глядачів. Це стосується і його вистави «Макле- на Граса», яка досягає справжньої філософської глибини. Але, незважаючи на несприятливу для творчості атмосферу нерозуміння, недоброзичливості, Лесь Курбас не занепадав духом, він до останньої можливості вів боротьбу з поширеними в той час тенденціями спрощенства, вульгаризації мистецтва. Опоненти ж щонайменшу невдачу Л. Курбаса завжди розцінювали як цілковитий провал театру.
квітень-червень 1927 р. — Курбас їздив за кордон: до Че- хословаччини, Німеччини й Австрії. У Празі він влаштував конференцію для подання інформації про мистецьке життя України. Ця подорож дала йому змогу побачити все, що робилося в авангардних театрах і зробити висновки, корисні для своєї власної праці.
вересень 1930 р
Можливо, саме тому, що режисер не відступив, не-поступився своїми переконаннями, його було наклепницьки обмовлено, звільнено з посади керівника «Березолю» й заарештовано у Москві, де він кілька місяців працював у єврейському театрі на Малій Бронній. Його було вислано на будівництво Біло- морсько-Балтійського каналу на Медвежу Гору.
Гуманістична етика його театру, його альтернативні духовні смисли, акценти на національних культурних пріоритетах і відкритість естетикам Заходу і Сходу стали звинуваченням митцю.
1933 р. — Курбаса відправили в один із концтаборів радянського ГУЛАГу — на Соловки.
З листопада 1937 р. — після повторного суду його було розстріляно в урочищі Сандармох.
1957 р. — посмертно реабілітований.
1989 р. — на фасаді Харківського державного академічного українського драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка було встановлено меморіальну дошку в пам'ять про Леся Курбаса, а «Мала сцена» театру знову отримала назву «Березіль».
Пам'ятник йому (роботи скульптора Миколи Рапая) відкрили у центрі Києва — на вулиці Прорізній неподалік від Молодого театру. На урочистостях були Київський міський голова Олександр Омельченко, голова Національної спілки театральних діячів Лесь Танюк, парламентарії та урядовці.
Його знаменитий театр «Березіль» (1992-1933) став розвідником у світі нової театральної мови, нової семіотики. Художній шлях Курбаса — це шлях від антропософії Рудольфа